Tak slavte, sakra!
„Tohle není dobrý. Tohle vážně není dobrý…“ neustále mumlal statnější z dvojice mužů, která spěchala liduprázdnými ulicemi. Pravda, sem tam na nějakého vesničana přece jen narazili, ale ten vždy s pohledem doslova zarytým do chodníku zmizel v prvních dveřích, na které narazil. Přidali do kroku. A když se jindy hrobově tichou Konohou ozval další nervy drásající křik, už doslova běželi.
„Tohle fakt není dobrý. Není…“ pokračoval v drmolení muž vepředu. Jeho společník ho chtěl už už napomenout, ať toho protivného brebtání konečně nechá, ale pak si uvědomil, že následná debata by ho obtěžovala více. Místo toho notně zrychlil a jako první stanul před místem, kde ještě ráno bývala místní putyka. Naskytl se mu zvláštní pohled, byť domů, jako byl tento, viděl nespočet. Barabizny, přes které se přehnala ničivá válka, chátraly všude po okolí. Ale tam venku! Konoze se válka zatím úzkostně vyhýbala, alespoň se tak na první pohled mohlo zdát.
„Do p…“ ulevil si jeho parťák, když konečně vedle něj zastavil a nevěřícně zíral na oprýskanou omítku, polovinu dveří visících tak už jenom na jednom pantu, střepy válející se po okolí z vysklených oken a obrovské díry zející ve střeše, která hrozila, že se každou chvíli musí zhroutit.
„Tsunade,“ pronesl přiškrceným chraplavým hlasem první z příchozích a jeho tón jasně naznačoval, že není nejlépe naladěn.
„Vážně věříš, že to má na svědomí ona?“ pokusil se chabě zaprotestovat hromotluk, ale ledový pohled nažloutlých očí, jenž se na něj upřel, dal jasně najevo, že pochybnosti nejsou na místě.
„Tsunade,“ zopakoval o něco razantněji a přimhouřil oči. Nechtělo se mu pro ni jít dovnitř, ale evidentně nebude mít na vybranou. Vykročil, ale ještě ani nestihl vrátit nohu zpět na cestu, když se pahýl zbylý z dveří hospody povážlivě zakýval a s dunivým rachotem přistál kousek od něj. O prázdná futra se teď opírala nevysoká blondýna, v pravačce pohupovala s plnou lahví a v obličeji měla prázdný výraz.
„Jdete se ke mně přidat, hoši?“ ukázala lahví jejich směrem a lehce se ušklíbla.
„Ne,“ podotkl Orochimaru suše a nepřestávajíc ji probodávat odměřeným pohledem, si oddělal dlouhý černý pramen vlasů, který mu vítr sfoukl do obličeje.
Jiraiya se držel vzadu a dál nechápavě zíral na svou týmovou partnerku. Byla tak krásná, tak křehká a tak nebezpečná, což dokazovala i spoušť, kterou zde napáchala.
„Proč jsi to udělala…?“ pronesl polohlasem, jako by snad ani raději nechtěl znát odpověď.
Žena vykročila směrem k nim, po pár krocích se však otočila bokem, aby je stále měla v zorném poli, ale přesto si mohla prohlédnout své dílo zkázy. Ani jednomu neuniklo její pozdvižené obočí, které se ovšem během okamžiku vrátilo zpět a když se k nim opět otočila čelem, její tvář byla znovu netečná. Nikdo nepromluvil. Jiraiyova otázka nad nimi visela jako těžký balvan, až nakonec Tsunade přece jen prolomila mlčení.
„Věděli jste, že Hokage zakázal v celé vesnici alkohol?“ odmlčela se, ale když jí došlo, že jí na tak jasnou a obecně známou věc neodpoví, pokračovala, „Prý ve válečném stavu nesmí být na území ani kapka saké! Absurdní…“ zadívala se na láhev, kterou křečovitě svírala a jala se ji otevřít.
„Tsunade,“ potřetí a mnohem hrozivěji zasyčel Orochimaru její jméno.
„No co,“ ušklíbla se a pokusila se neposlušnou flašku otevřít za pomoci zubů. Opět marně, „tak mě napadlo jít sem. Kdo by mohl v celé téhle prašivé vesnici mít někde zašitý alkohol? Jasně, hospodský. A taky že ho měl! Ale musela jsem hledat trochu důrazněji, nemůžu za to, že byl ten barák tak vetchý,“ pokrčila rameny a vítězoslavně zdvihla nad hlavu láhev, kterou se jí právě podařilo odzátkovat.
„Ale vždyť ty přece nepiješ!“ byl z jejího monologu zmatený Jiraiya, „Tak k čemu ti to zpropadené saké je?“
Odpovědí mu byl její tázavý pohled a tři mocné loky, kterými posunula hladinu moku poměrně dolů. Téměř v okamžiku se rozkašlala. Takovou sílu nečekala a začala lapat po dechu. Druhý z mužů vmžiku zareagoval, vykroutil ji alkohol z ruky a mrskl s ním na druhou stranu ulice.
„Nedělej tu bordel,“ okřikla ho ještě přiškrceně, když utichlo tříštění skla.
Jiraiya už to nevydržel, popadl ji za ramena a zatřásl s ní: „O co se tu snažíš?!"
Chvíli trvalo, než k němu zvedla hlavu a lehce omámeně pronesla: „Copak to není jasné? Slavím!“ vyprostila se z jeho sevření.
Tuto odpověď nečekali.
„A proč neslavíte se mnou? Hm? Tak slavte, sakra!“ rozkřikla se na ně.
„A co?“ Orochimarův hlas byl sice stále ledový, ale zněl teď více znuděně než hrozivě. Měl jejích hysterických výlevů za poslední dobu už opravdu plné zuby.
„Copak to vážně není jasné?“ tázavě se na oba zadívala, „Fakt ne? No, tak se rozhlédněte kolem sebe, do háje!“ okázale rozmáchla rukou do prostoru.
Poslechli ji, ale neviděli nic než pusté ulice plné domů se zabarikádovanými okny - pro jistotu. A náhlý návrat hrobového ticha je nepříjemně tlačil v uších.
„Pořád nechápete?“ zněla až zvráceně pobaveně, „dnes je přece Den dětí…“
Jiraiyovi vyschlo v krku a jeho partner jen velmi neochotně potlačil touhu obrátit oči v sloup.
„A kde jsou?“ nevšímala si jich, „Vidíte tu snad nějaké děcko? Je tu, sakra, ještě vůbec nějaké dítě?! Ne, jsou buď zalezlé někde pod postelí a třesou se strachy před touhle hnusnou dobou a nebo jsou mrtvé! Mrtvé! Sakra, kdo má žaludek na to posílat děti na smrt?!“
„Tsunade, buď fér, takový je život shinobi,“ pokusil se o smířlivý tón Jiraiya, ale byla to chyba. Rána, kterou dostal do břicha, jej odhodila několik metrů dozadu.
„Dvanáctileté dítě není shinobi! Není, slyšíš? Není! Nemělo by být…“
Zatímco se Jiraiya ztěžka sbíral ze země, žmoulala v ruce starou dřevěnou sošku. Ani nepostřehli, kdy či odkud ji vytáhla.
„Chtěla jsem ji dát dnes Nawakimu. Kdysi ji vyřezal dědeček,“ mnula ošuntělou sošku, ve snaze z ní setřít neviditelný prach. Oba muži se k ní nahnuli, aby si řezbu Prvního prohlédli. Byla to vlastně jeho podobizna v hábitu Hokage, ale na tradičním špičatém klobouku byl vyryt místo znaku ohně symbol klanu senju.
„Sentimentální,“odfrknul si menší z dvojice a neochvějně snášel nelítostně tvrdý pohled, kterým ho Tsunade okamžitě zpražila.
„To moc nepomohlo,“ sykl Jiraiya naštvaně jen pro jeho uši a hlasitěji dodal, „Je to nádherný dárek, Nawakimu by udělal velkou radost.“
„Já vím, k čertu!“ zařvala vztekle a mrskla drahocennou rodinnou památkou přes půl ulice. Trefila se přímo do výlohy pekařství a ta se s hlasitým řinkotem vysypala.
„To pomohlo,“ poznamenal Orochimaru sarkasticky, ale Tsunade už ho nevnímala.
Klesla na kolena a rozplakala se. Chtěla to ze sebe konečně už jednou pro vždy dostat ven, ale věděla, že je to marné. Horké slzy jí proudem stékaly po lících a ona se cítila tak strašně bezmocně. Najednou sebou cukla, když ucítila na tváři dotek. Zamrkala, aby dokázala zaostřit na drobnou dětskou ruku, která se jí snažila osušit slzy.
„Neplakej. Prosím, už neplakej,“ zašeptal asi šestiletý blonďatý chlapeček, který jako by se vzal odnikud, a usmál se na ni, i když jeho oči nijak vesele nevypadaly.
Tsunade na něj hleděla jako na zjevení a ani si nevšimla, že k ní natáhl i druhou ručičku sevřenou v pěst. Když ji otevřel, ležel mu na dlani malý bonbon.
„Vezmi si karamelku,“ nabízel, „dal mi ji dědeček pro radost. Víš, dnes je Den dětí, ale ty potřebuješ rozveselit více.“
„Co tady... Ty jsi z rodu Namikaze, že?“ pronesla jako by mimoděk a zírala s očima rozevřenýma dokořán střídavě na něj a na cukrovinku.
„Ano, prosím, vezmi si ji,“ naléhal chlapec.
Ještě chvíli si prohlížela nevinou dětskou tvářičku než se postavila opět na nohy a nečekaně vyrovnaně pronesla: „Ne.“
Pak pomalu odcházela směrem k rozbité výloze. Pátrala očima ve střepech, ale posléze se zohnula a zvedla poškrábanou dřevěnou sošku ze země. Když chlapci pokynula, aby k ní přišel, okamžitě se rozběhl.
„Nechci tvou karamelu zadarmo, ale vyměním ji s tebou za tuto sošku. Musíš mi ale slíbit, že na ni dáš pozor, ano?“
Chlapec na ni chvíli zíral, a pak se Tsunade naskytl pohled na něco, v co se ani neodvážila doufat. V tento pochmurný a depresivní Den dětí přece jen zahlédla upřímný dětský úsměv.
mrzí mě že tuto povídku čtu až teď je dokonalá
6.9.2016 se narodil můj synoveček je to nejlepší den na světě
Líbí se mi, jak tam Tsunade pronesla větu, že dvanáctileté děti nejsou shinobi. Je to velice smutné hlavně proto, že se to opírá o děj, kde na tuto větu doplatil například krom Nawakiho i Minatův tým a tam to narozdíl od Tsunadina mladšího brášky mělo ještě dohru (má)![Smiling Smiling](/modules/smileys/packs/example/smile.png)
U povídky jsem si zprvu myslel, že jde o Třetí válku a ne o tu Druhou, což mě trochu zarazilo, myslel jsem si, že prohibici vyhlásil právě Čtvrtý. No, nikdo nikdy neví, na co se dá ve tvých povídkách narazit a to je právě to nejlepší ^^
Povídka se mi moc líbila. Je to jinak i pojaté než-li jiné povídky, co jsem na toto téma četl. Opět asi musím smeknout
Asi se může zdát, že na Naruťáka tak trochu nadávám. Ale to spíš na ten konec mangy. To na začátku a to uprostřed si stále nosím v srdci.
Jo, a můžete mrknout i sem, občas tu něco o Naruťákovi i písnu: http://naoki-keiko.blog.cz/
Autorská slepota je děs… Mě bylo tak jasné, že jde o Druhou válku, že mě vůbec nenapadlo, že čtenář může být zmaten a dala jsem tam moc málo vodítek k nastínění doby
Moc děkuji za postřeh, člověk se musí pořád učit ![Smiling Smiling](/modules/smileys/packs/example/smile.png)
Život je legrace! Pokud ovšem sdílíte jeho smysl pro humor.
FF
Krásný příběh s málo používaným týmem. Nejvíce se mi líbila prostřední část, kdy jsem úplně viděla slyšela rozhovor mezi Sanniny, ale konec s Minatem tomu dodal tu nejlepší emocionální třešinku. Vybrala sis smutné téma na Den Dětí a zpracovala je dokonale.![Smiling Smiling](/modules/smileys/packs/example/smile.png)
Konoha.cz daed topic
Banner od Striggy za povídku v FF misi na den dětíDobrý nápad. Avšak vetu „Tsunade, buď fér, takový je život shinobi“ by som očakával skôr od Orochimara, než od Jirayu.
Nové FF: Ďalšie dieťa, Klietka, CSI KONOHA: Sobášny podvod?, Fajka ; aktuálna séria: Krvavá hmla 01 - 03,
Fan-mangy: To nestihnem; Dnes neumieraj!; Vlasy...
![](http://nd06.jxs.cz/293/870/d53812c7ce_93947337_o2.gif)
ostatné nájdete aj s popismi na - Poviedky značky PALANTIR
Děkuji![Smiling Smiling](/modules/smileys/packs/example/smile.png)
Myslím, že Orochimaru by ji nenabádal k tomu, aby byla fér a už vůbec ne nějak smířlivě. Spíš by jí suše oznámil, že pokud není to děcko schopno přežít, tak na tomto světě nemá co dělat.
Život je legrace! Pokud ovšem sdílíte jeho smysl pro humor.
FF
Hurá! Věděla jsem, že ty nezklameš! *chvatně skrývá ulehčené oddechnutí* Vážně, tohle je skvělá povídka. Smutná, opravdová, lidská, s nadějí na konci. Minato je dokonalý - kdyby to byl "jen tak nějaký kluk z ulice", asi bych napsala, že ta jeho mluva je trochu zvláštní, ale je to Minato a najednou je to úplně jasný a zřejmý a sedí to tam a opravdu mě to zasáhlo. Moc hezký příběh. Jediným negativem je moje obava, že teď už mě asi nic tak dobrého nečeká.
Mimochodem - skvělý název. Miluju tvoje názvy. ^^
Pamatuj, tenhle svět není jen pro silný, stvořen byl pro všechny ztracený duše
a počítá se, jestli tě tvá cesta posilní, a ne to, jak rychle jsi ji ušel
~ Radůza
Smutný, zábavný i dojemný. Ten Minato mě tam prostě dostal, to bylo tak hezký, jak se tam objevil. Povedený, moc
Tam, kde tančí listy... A hoří oheň
Stín ohně se mihotá po vesnici.
A listy jednou opět vyrostou. Sandaime Hokage
Hrozně moc vám všem děkuji. Vaše slova mě neskutečně potěšila ^^ Pravdou je, že jsem se skutečně zdráhala tuto povídku sem poslat, ale teď jsem ráda, že jsem se nakonec nechala přemluvit![Smiling Smiling](/modules/smileys/packs/example/smile.png)
Ještě jednou vám moc moc děkuji!
Život je legrace! Pokud ovšem sdílíte jeho smysl pro humor.
FF
Jé ^^ To je prostě slaďučké a dojemné zároveň... :3
Páč toto bylo fakt dojmné... Jenže včera se to nestalo.![Cry Cry](/files/smileys/cry_new_m4sy.png)
![Smiling Smiling](/modules/smileys/packs/example/smile.png)
Kdybych včera měla jiný den, bulela bych jako mimino
Absolutní arigatou! Měla jsem po přečtení úžasné sny... Byla tam i část z tohoto. Opravdu obrovské arigatou! Arigatougozaimasu! ^^
Na začátku to vystihovalo: Fňuk!
A na konci: Ňuní. ^^
Zatím opravdu dle mého názoru nejlepší povídka. Páč toto bylo opravdu úžasné
Ještě jednou arigatou!
trollbunnies.blogspot.cz
Krásná povídka, jsem ráda, že jsem si ji přečetla. Až mi to vehnalo slzy do očí a to se mi nikdy, NIKDY při povídce nestalo.
Nejdříve depresivní a pak tak... roztomilé. Minato je tak miloučký.
Děkuji ti za tuhle povídku. Moc děkuji.
-Saphira
Ehíík!
Tuhle povídku by si měli přečíst všichni, aby věděli jak se to má dělat. Začátek, který zaujme, gradující prostředek a perfektní konec. Jsou v tom emoce, má to nápad a přitom si to hraje s předlohou a to jak dějově tak i myšlenkově.
Zatím rozhodně nejlepší povídka.
Na to, abys poznal že svíčková je připálená, jí nemusíš umět vařit.
Po dlouhé době nová FF - Opakování.
Za prvé, souhlasím s hAnko.![Eye-wink Eye-wink](/modules/smileys/packs/example/wink.png)
Za druhé, jak jsem ti psala do zpráv, je to úžasná povídka. Jsem ráda, žes ji nakonec vydala. Byla by to škoda, kdyby ne.
A za třetí, dojalas mě.
„Nepodceňujte sílu četnáře.“ Matthew Reilly
FF stránka moje a Nildona!!!
FC pro mě od nellynuska
Ebisu tým, to jsme my
jsme tu rádi na Zemi.
Šmírování každý den,
tisíc koček za týden.
Strommmmmm... :P
Jsem hrdou členkou Spolku žroutů knih (Itadakimasu!!
Náš největší vzor sice zemřel, o tom se hádat nebudu, ale předtím stihl vyučit pár lidí, kteří se rozutekli do celého světa. Nyní se spojujeme opět dohromady, abychom bojovali proti uctívačům Kiry, našeho i eLova největšího nepřítele.
Žáci, kteří se nám zatím podařilo sehnat:
2. Yuki Kaze-san (ta, která jí s tím pomáhá)
3. Shaman-werewolf-sama
4. ivy
5. Neal-X
6. Eros 3in1
7. Kairi.Ratten
8. Shadow-dono
9. Elys
10. M-san
11. MadYoko
12. Buuublinka
13. akai
14. Liss Ryuzaki
15. Enkidu
16. Barbara_Uchiha
17. Sayge
18. June
19. Vurhor
20. uchiha777
21. limetka
22. adabo
23. Nikirin-chan
24. Otaku-chan
25. SuZuKi_ShiHouiN™
26. lacca
27. luccca
28. Ookami-Kyuu
29. Alexx-sama
30. Neko_Hachi
31. Aryen-nyan
32. SASUKE5478
33. cibo91
34. Ayame-Senpai
35. Blue-misty
pro vlastní bezpečnost uvádíme pouze přezdívky a místo fotografií různé obrázky, ovšem ani ty nevedou k naší identitě…
…pokud patříte k nám žákům a následovníkům a odmítáte vše Kirovské můžete se přihlásit, jistě, že pod svou přezdívkou, aby vás Kira nemohl zabít, u mě, nebo TsuchiKim
A den, kdy se nám podaří sehnat všechny eLovy žáky, se stane i černým dnem pro Kirovi příznivce, protože ten den se uskuteční závěrečná bitva, kterou vyhrajeme.
Tsunade a Minato v jedné povídce, to jsem snad ještě neviděla. Protože si na oba dva potrpím, je pro mě tahle povídka taky jako opožděný dárek ke Dni dětí, i když už vlastně žádné dítě nejsem. Krásné a dojemné... arigatou. ^_^
~ Hello Kitty´s dead! Mashimaro rules the world!!!
~ Nejnovější FF: Orochimarův absolutní životopis - 04.08. 2014
~ Manga tým, při své práci sem tam hodí rým, hrdě čelí slovům kritickým, náš silný manga tým!
~ Hay a ShAnko *-*
~ luksusss avatar made by Drek´than ^^
~ Kapitola 577: Rozhodující bitva začíná dnes kachna! *Google translate*
~ "Vieš čo je pád? Nie keď si vtáčik zlomí krídelko. Nie je to ani vtedy, keď si zlomí nožičku. Je to vtedy, keď vidí pred sebou les plný príležitosti a vletí do tvrdého kmeňa." Laterie
Pippi Longstocking taught me that it is OK to be different,
Yoda taught me about the good and the evil,
Samwise Gamgee taught me to stand by my friends,
Romeo and Juliet taught me about love,
Naruto taught me to be strong and to believe in myself
and Batman taught me that you don't need super power to be a superhero.
Rádo se stalo![Smiling Smiling](/modules/smileys/packs/example/smile.png)
Život je legrace! Pokud ovšem sdílíte jeho smysl pro humor.
FF