Sníh ep. 4 Přátelství
„Ale nezapomeňte, Jashin vás vidí…“ Po této větě nikdo nebyl schopen slova. Po okolních stromech stékala čerstvá krev. Obrazec na zemi, který nakreslila bojovnice ze severu, zmizel stejně jako ten v jejích očích. Jako první se ticho odvážil prolomit až Naruto.
„Co to, sakra, bylo?!? Vždyť si je úplně zmasakrovala!!“ Akairono zvedla ze země svou masku a opět si ji nasadila.
„Měli by být vděční. Stali se obětí pro mého boha, Jashin-sama, a té cti se nedostane jen tak někomu.“
„Co je to za pitomou víru? Nemůžeš přece jen tak zabíjet lidi!“
Akairono se bleskurychle přesunula k Narutovi. Její hůl, kterou najednou držela v ruce, byla jen pár centimetrů od Narutova krku. Čerstvá krev z ní výhružně kapala na zem, jako by tím hůl chtěla něco naznačit. Nejspíš hrozbu.
„Nikdy, ale nikdy neurážej Jashin-sama….,“zašeptala kunoichi. „Ty nejsi ani hoden vyslovit jeho jméno!“
„Dost, to stačí,“ promluvil Kakashi. „Jdeme dál, tady už se nemáme kvůli čemu zdržovat. A vy dva… Nechte se na pokoji, jinak budu nucen vás zastavit.“ I když, zajímalo by mě, jak, pomyslel si hned po tom, co vyrazili. Vypadá to, že jsem se ve svém odhadu poněkud zmýlil. Nejenom, že je ta holka silná, ale je taky šílená. No nazdar, to zas bude mise za všechny prachy… Měl jsem z toho špatný pocit už na začátku… A navíc, proč nás napadli ti ninjové? Byla to jen náhoda, nebo je někdo poslal? Těžko říct…
Cesta se už obešla bez větších potíží. K večeru došli do malé vesnice, kde se ubytovali. Sakura se u skromné večeře bavila s Narutem a Kakashim, dívka měla zpoždění.
„Ta holka je šílená! Vyznává nějakou pošahanou víru a vraždí kvůli tomu lidi!“
„Dattebayo, máš úplnou pravdu, Sakuro-chan. Ta holka fakt není normální!“
„Ale no tak, klid, vy dva.. Je sice trochu zvláštní, to uznávám, ale… Třeba se náš vztah s ní postupem času zlepší…“ Když to dořekl, Akairono vešla do dveří a posadila se na poslední volné místo, vedle kopírovacího ninji. Přišla bez masky, takže rovnou začala jíst. Rozhostilo se mrtvé ticho. Po chvilce promluvil Kakashi smířlivým tónem.
„Víš, Akairono, nemyslím si, že je zrovna nejlepší zavraždit každého, koho potkáme. Chápeme, že vyznáváš nějakého boha a nebereme ti ho, ale byli bychom radši, kdybys bojovala jinak, než tímhle šíleným a krvelačným způsobem. Šlo by to?“
„Hmmm… A proč se vám můj způsob boje nelíbí? Vždyť u nás ne severu jsem jedna z nejlepších..“
„No, ono nejde o samotný způsob boje, ale o to, že z tebe přímo sálá radost z toho, že můžeš někoho zabít. To se nám nelíbí, protože zabíjení je sice součástí naší práce, ale neznamená to, že by se nám mělo líbit.“
„Hmm.. Tak dobře, pokusím se o to. Ale nic neslibuju,“ řekla a obdarovala všechny ďábelským úsměvem.
Další den
Slunce sice bylo ještě nízko nad obzorem, ale ninjové už vyrazili. Nic zvláštního se nestalo ani po příchodu do města ne jejich cestě, kde měli přenocovat. Poté, co si rozdělili pokoje, se každý věnoval čemu chtěl.
Sakuřin pokoj
Hmmm, co teď budu dělat? Cestou sem jsem viděla takovou sympatickou hospodu… Možná bych si tam mohla na něco zajít! Alespoň se napít, protože mám po té cestě strašnou žízeň. Sakura vyšla z pokoje. Když se ocitla na ulici, rozhlédla se a vydala se k nedaleké hospodě. Když otevřela dveře, uviděla záplavu rudých vlasů u baru. Akairono seděla nad sklenicí nějakého alkoholu a vlasy jí padaly do obličeje. Vypadala deprimovaně. Sakura chvilku přemýšlela a potom si k ní přisedla a objednala si pivo . Pak navázala rozhovor s Akou.
„Eh… Proč tady sedíš?“ Aka se podívala opuchlýma očima na Sakuru.
„Já…. Protože dneska je to rok, co jsem je viděla naposled.“
„Koho?“
„Mé… týmové partnery. Byli tři. Malá holka, co miluje jakékoliv hry. Žena, která svádí muže, je to něco jako její koníček a její bratr, vždy ledově klidný. Byli jsme jako rodina, kterou jsme nikdy neměli. Vlastně… Nikdo v chrámu neměl rodinu. Byli tam jen ti, kterým už nikdo nezůstal. Já ani nevím, jestli jsou ještě naživu. Nejspíš ne. Jashinužel.“
„Ach… To je mi líto. Takže, jak to tam u vás vlastně vypadá?“
„No, na severu je zima. A pořád sníh. Dost často jsou sněhové bouře. Oproti tomu je tady jak v troubě.“
„Fakt? A ten chrám o kterém ses zmínila..“
„Tam se učíme uctívat Jashin-sama. My, bez rodiny. Rodiče to učí své děti, chrám to učí sirotky.“
„A to.. Každý dokáže to co ty?“
„Ne. Každý má svou specifickou schopnost. Vlastně tak jako tady.“ Konečně hospodský postavil před Sakuru její pivo. Dívka se jej napila a třískla sklenicí o stůl. Akairono pohlédla do své poloprázdné skleničky a zbytek záhadné tekutiny rychle dopila. Pak promluvila na hospodského, který utíral sklenice jakousi špinavou a mastnou hadrou.
„Teď mi déjté slivovicí. Už mám toho kalvádosů dóst.“ Aka už mluvila mírně podnapile a přesně na to ji upozornila Sakura.
„Ako, si opilá. Měla bys už jít na pokoj.“
„Né-e já nejsem oplá! Tedy…. Opi-opi-opílá.. Já ne…“
O dvě hodiny později
Dvě kunoichi, růžovovlasá a rudovlasá vyšly z hospody v zapadlé uličce. Motaly se po chodníku a občas do sebe narazily. Po několika takovýchto nárazech obě skončily ležící na trávě vedle chodníku a tak nějak ležely na sobě. Červené vlasy dívky nahoře lechtaly Sakuru do obličeje, když jí Aka něco zašeptala do ucha a Sakura zrudla. Potom Aka dívku pod ní políbila.
Ráno
Sakura se probudila a vzpomněla si. Potom se šla vyzvracet. Když vyšla na chodbu, srazila se s Akairono.
„Ako… Myslím, že o tom včerejšku pomlčíme.“
„Jop, já jsem pro. A myslím, že to byl i dnešek…“
„No nazdar.“ Potom šly před budovu, kde bylo místo setkání. Tam už všichni čekali, dokonce i Kakashi. A opět vyrazili na cestu.
Radši nic... Jen pište komentíky, já si ráda počtu xD A gomen, že je to tak krátké, ale musím se učit xD
No, aka se chová dost nelogicky, ale to jak se opily, lol!
Už jsem čekal dost! Dvanáct let! Na Konoze!
Co se nestane když jste opilé. Jen tak dál.
http://www.youtube.com/watch?v=sBWPCvdv8Bk&feature=related - 22 000 fotografií ukázalo nejkrásnější div světa v Rusku u města Kirkenes.
good![Smiling Smiling](/modules/smileys/packs/example/smile.png)